Райна Кацарова
„Пловдив е поезия, мирис на липи, срещи с приятели. Пловдив е смях, благодатна публика. Пловдив е „Един бял лист“ – поетичен пърформанс по стихове на Иван Радоев, по който ние пишем. Без извинение за патоса. Благодарим на „Пловдив чете““, това написа във Фейсбук режисьорът Йордан Славейков.
![](https://plovdivchete.com/wp-content/uploads/2023/06/DSC_6983-1-1024x742.jpg)
Но нека се върнем към вечерта.
Емблематичният пловдивски бар „Петното на Роршах“ започна да се пълни с хора. Нетърпеливи да се срещнат със стихотворенията на поета и драматург Иван Радоев. Долу все още течеше репетицията, проверката на звука и подредбата на залата. Една елегантна дама сподели, че е дошла от София, за да гледа племенника си, който е един от артистите. Естествен беше въпросът: Кой от всички? Отговорът също беше естествен: „Най-хубавият!“.
![](https://plovdivchete.com/wp-content/uploads/2023/06/DSC_7023-1024x736.jpg)
Затова ги споменаваме поименно: Иван Радоев – син, Антъни Пенев, Димитър Николов, Иван Станчев, Йордан Върбанов и Пламен Петков. Специално бе и присъствието на учителката по литература на друг от участниците в пърформанса. Впечатление направи преобладаващото младежко присъствие.
![](https://plovdivchete.com/wp-content/uploads/2023/06/DSC_7105-1024x681.jpg)
Публиката беше поканена да влезе, но още в началото разбрахме, че това е напълно условно, защото границата между артист и зрител рухна веднага. Шестимата актьори се движеха между масите, изпълняваха определени стихотворения хващайки ръката на някого или разговаряйки с него.
![](https://plovdivchete.com/wp-content/uploads/2023/06/DSC_7007-1-1024x673.jpg)
Поезията на Иван Радоев изпълнена по този нетрадиционен начин доказа, че въздейства през нишката на времето и с нищо не е загубила актуалността си. Напротив – доста от присъстващите допълваха и суфлираха на моменти.
![](https://plovdivchete.com/wp-content/uploads/2023/06/DSC_6996.jpg)
Жестовете, движенията, гласовете на мъжете, облечени в бели ризи, излъчваха респект и любов към текстовете, които пресъздадоха. И така показаха, че освен кръвната, има и още една силна връзка, която държи изкуството на големия наш поет живо.
![](https://plovdivchete.com/wp-content/uploads/2023/06/DSC_7051-1024x838.jpg)
После срещата се премести горе на бара, превзе дори улицата и разговорите станаха съвсем неформални и приятелски. Така се отдаде слука да си поговорим с режисьора Йордан Славейков.
– Как се роди идеята за „Един бял лист“?
– Миналата година имаше награда на Арт Акция и отидох там, защото Жаклин Вагенщайн – собственичката на издателство „Колибри“ ми изпрати покана. И изведнъж виждам Иван Радоев с майка му Весела и внука. И се сещам, че миналата година е годината, в която поетът става на 95 години и никъде няма нищо. Нищо! Не ги познавах лично, просто знам кой е Иван, отидох и казах: „Извинявайте, не искам да Ви се натрапвам, Калоян беше номиниран за награда, но аз съм Йордан Славейков и искам нещо да направим, за да почетем баща ви“. Иван казва: „Да – да, може, но сега е лято, нещо след септември, говори със сина ми“.
![](https://plovdivchete.com/wp-content/uploads/2023/06/DSC_6990-1-1024x745.jpg)
И със сина му се събрахме още на следващата седмица. Казах му, че искам да направим нещо по стиховете, заедно с него направихме подбора им и фокусирахме темата – това са различните отношения на поета на различните му възрасти към любовта и към критиците, които са го мъчили – да, да, да. И така се роди. Ние искахме много да го играем на открито и го репетирахме на открито. Хората минават в градинката на „Кристал“ пред Театъра на Армията, ние си репетираме. Щяхме да го играем в къщата на „Колибри“ – Каса Либри и целия ден валя дъжд. Влязохме вътре – направихме го един път.
![](https://plovdivchete.com/wp-content/uploads/2023/06/DSC_7026-1-1024x699.jpg)
Така е наистина, защото това са хора от шест – седем различни театъра в цялата страна. През март тази година си казах – не бе, той има рожден ден този човек! Искате ли, имаше само една дата, след едно мое представление го играхме късно, в 21:30 – пак абсолютно такова – свободно. Дойдоха много хора. След това се сетих, че „Жанет 45“ издават Иван Радоев. Обадих се на „Пловдив чете“, пратих презентация със запис, със снимки – всичко. И сега може би ще го играем четвърти път в София. Той няма претенции да е тежък, цялостен спектакъл – с осветление, с озвучаване. Защото си мисля, че мястото на поезията е при хората. Нали?
Цялата статия може да прочетете в Капана.бг
Снимки: Ванеса Попова за Пловдив чете